В предишните епизоди:
Доведи ми децата.
Добре дошли, деца. - Това ли е новото училище?
Пътуването ви приключи, но приключението ви едва започва.
Радвай се, Кели, Господарят те благослови с ново семейство.
Те имат уникални способности. Зрение и възприятия отвъд познатите ни.
Това са Филърите.
Почти невъзможно е да открием лек или ваксина.
Но можем да използваме знанията си за това как се спира епидемия,
за да го спрем. - Ще заразим заразените.
Ще прекъснем веригата.
Не стреляйте!
Почакай! Те са ни нужни.
Прекрасен е, нали? Всяка фигура има свое значение.
А заедно формират по-голямо значение. Славно пророчество.
Недей.
Не разбирам.
Господарят ни ще претърпи чудна трансформация.
Враговете ни изгориха плътта му,
но скоро той ще си избере нов носител и ще се вдигне отново.
Кого ще избере?
Решението за това е негово.
А когато това стане, последователите трябва да приемат мъдростта му
и да продължат да му служат вярно.
Ти готов ли си да го направиш?
Разбира се. - Добре.
Как се чувствате? - По-добре.
Но още чувствам топлина. - Имате треска.
За какво е това? - Изпитахте силен шок.
Това ще ви помогне.
Кога можем да си отидем у дома? - В хранилището? Няма да е скоро.
Там е пълно с вампири.
Ще ви намерим по-сигурно място, когато се почувствате по-добре.
Кога ще им кажем?
След няколко часа, когато се събудят.
Когато са твърде болни, за да окажат съпротива.
Те са заразени. Има ли значение?
Добро утро, слънчице. - Влизай.
Исках само да те проверя.
Почти пладне е, а не си излизал. - Реши, че може да съм пукнал?
Хрумна ми, че има 20% вероятност да е станало.
С Дъч ще поочистим малко от месните вампири.
Исках да видя дали ти трябва нещо.
Не, нищо не ми е нужно.
Добре. Не забравяй да хапнеш нещо.
Няма ли да ми напомниш да ходя и до тоалетната?
Професоре, чудех се, какво се надявате да откриете в книгите?
Нещо, което пропускам.
От всички злини срещу които се изправя човек,
само срещу старостта не мога да направя нищо.
Когато бях млад помнех всичко ясно,
но сега спомените ми убягват.
Някъде тук трябва да има следа.
Следа за какво? - За една древна книга.
Ако успея да я открия, ще разбера как да унищожа Господарят.
Работници открили тези тела докато изграждали магистрала в Гливице, Полша.
Погребани са там около 1000 години преди това.
Забележете, че главите им са отрязани и поставени до краката им.
Затова можем да приемем, че езическият мит за вампирите
е продължил развитието си в християнския свят.
Не е ли възможно тези митове да съществуват,
защото вампирите са реални?
Някои смятат, че е така.
Ето домашните ви за понеделник.
Не забравяйте, цитатите трябва да са изведени под черта.
Професор Сетракиян?
Елдрич Палмър би желал да говори с вас.
За мен е чест да се срещнем, професор Сетракиян.
Аз съм ваш почитател.
Може ли да говорим открито? - Разбира се.
Разбирам предпазливостта ви.
Ако признаете истината, ще изгубите работата си.
И каква е истината? - Вярвате, че вампирите
са бродили сред нас хиляди години и все още са тук.
И ако приемем, че е така?
Аз споделям вярванията ви и бих желал да ви помогна.
Готов съм да ви предложа ресурсите си.
Изкушаващо предложение, но работата ми е опасна и не мога да бъда бавен от...
От аматьор?
Може да съм много неща, но не и аматьор.
Чувал ли сте за полския благородник Юсуф Сарду?
Според легендата е бил нападнат от вампир по време на лов през 1873 г.
Точно така. Говори се, че носел бастун...
С дръжка във формата на вълча глава, направена от бяло злато
а в него сребърно острие.
Липсва от десетилетия, но според източниците ми
може би се е появил тук, във Виена.
За пръв път чувам за това.
Истина ли е? - Искам вие да разберете това.
Ще видя какво мога да направя.
Трябва да поговорим.
Какво става с нас? - Бихте ли вдигнали ръцете си?
Майко божия! Какво е това?
Заразени сте с болестта, която коси Ню Йорк.
Червеите пренасят агресивен вирус, за който няма лек.
И двамата ще загинете в период от 15 до 48 часа.
Разбрахте го още когато онези неща ни нараниха.
Така е, но нямаше да ни повярвате, докато не видите с очите си.
Защо ни доведохте тук? - Защото се нуждаем от помощта ви.
В продължение на 200 години жълтата треска е убивала хиляди хора.
Била е нелечима, докато група войници не приели да станат тестови субекти
на д-р Уолтър Рийд. Те помогнали да се намери начин за борба с болестта.
Искаме да ни помогнете като направите същото.
Забравете! Да вървим.
Изборът е ваш, но нека бъда напълно ясен.
Ще умрете бавно и болезнено.
Вирусът ще реанимира телата ви
и ще потърсите и заразите всички, които обичате.
Това ли искате? - Господи, Евън!
Можем да заразим сина си? - Със сигурност.
Не можем да спасим живота ви, но можем да го направим по-поносим
за времето, което ви остава. - И може да нанесете удар на болестта.
Ще помогнете да я спрем, заради сина си.
Трябва да го направим. - Нямаме избор, нали?
Нека първо отбележа, че се допускат грешки.
Сериозно? Благодаря за новината.
Съветник Фаралдо, министър Барнс бе така добър да дойде от...
"Така добър"? Това му е работата, която не върши.
Видяхте ли какво се случва?
Хората, изстрелващи змии от устите си и смучещи кръвта на съседите си ли?
Видяхте ли, кмете? - Разбира се!
Не оставям телефона денонощно.
Говоря с губернатора, със сенатор Ланг и с Национална сигурност.
Опитвам да намеря още помощ, но всички са заети да сочат с пръст
и да си покриват задниците.
А пресата обвинява мен. Вижте това.
Афти. Не съм имал от правното училище.
С какво заслужих това? - Ще направя списък.
Изправени сме пред най-сериозната криза в историята на града.
Предшественикът ми не разбираше тежестта на положението,
но сега вземаме мерки за ограничаване на епидемията.
Какви мерки?
ЦКБ установи карантинни станции във всеки район.
Ако някой прояви симптоми, бива поставян в изолация за 24 часа,
за да се потвърди, че е носител. - И ако се потвърди?
Издирваме всички, с които е имал контакт
и ги задържаме, за да преценим дали и те са заразени.
Не, питах какво правите с хората, за които се потвърди, че са заразени?
За момента ги държим в подсигурени сгради.
Събирате ги?
Това са свирепи хищници.
Трябва да бъдат приспани. - Приспани?
Правителството не евтаназира гражданите си,
колкото и болни да са те.
Повече от хиляда лекари работят в лабораториите си...
А през това време онези неща бродят на воля по улиците.
Къде е Националната гвардия?
В града има повече от 10 000 войника, защитаващи важните...
Глупости! Видях неколцина, които пазят кметството
и други правителствени служби, но къде са останалите?
Документацията не е пред мен. - Сериозно, къде са?
Аз също не съм ги виждал. - Щом проконтролираме това нещо,
ще разполагаме с повече войски. - Само го чуйте.
Има само едно решение.
Майната му на правителството, ще се справим сами.
Как предлагате да го направим? - Вече съм се заела.
Ще си върнем Стейтън айлънд пряка по пряка.
Ще вадим тези неща и ще им пръскаме главите.
След това ще подсигурим периметъра, за да не влезе никой повече.
Сега ме извинете.
Вие продължете с глупостите си, но мен ме чака работа.
Г-це Маршан.
Приемам предложената от вас работа. - Чудесно!
Разбрах, че сте завършила английска филология
в бостънския колеж и сте поставили няколко пиеси. Значи сте писател?
Да, пиша. Но откъде разбрахте?
След като импулсивно ви предложих работа,
с по-трезв ум ви проверих.
Не се тревожете, преминахте с почести.
Боли ме като гледам какво се случва с града.
Изглежда вие сте единствения, които опитва да оправи нещата.
Искам да бъда част от това. - Ще участвате, повявайте ми.
С какво искате да започна?
Установявам центрове за раздаване на храна във всички райони.
Снабдителната ми мрежа ще ги зарежда,
а "Стоунхарт секюрити" ще ги охранява.
Чудесна идея. Много магазини бяха плячкосани
и хората отчаяно се нуждаят от основни храни.
Първият център отваря врати утре. Кметът иска да изнеса реч.
Нахвърлих няколко бележки. Поукрасете ги малко.
Аз отивам на съвещание. - Искате да напиша речта ви?
Вече знаем, че сте писател.
Да, но може да го обсъдим, за да знам какво мислите...
Имам ви пълна вяра. Само се постарайте да изглеждам добре.
Защо тук?
Голямото пътуване започва с една крачка.
В този случай, ще започнем от нашия квартал.
Не ти ли хрумна първо да пробваш вратата?
Така не е забавно.
Внимавай.
Харесва ми да се тревожиш за мен.
Гранати.
Има вампири навсякъде.
Искам да отидеш отзад и да вдигнеш шум.
Защо все аз съм примамката? - Защото изглеждаш апетитно.
Имаш право за това.
Създания на нощта, елате да ме хванете!
Точно така.
Хайде.
Точно така.
Харесва ми как изглеждаш.
Лепи се, а?
Сребърното не е моят цвят. - Дай да видя.
Боже, имах нужда от това.
Нищо не разнася ендорфините като вятъра.
Една малка крачка за човека...
Ако прочистим останалите сгради на тази пряка,
а след това и на следващата
и ще разширим периметъра...
Какво правиш? - Отмивам среброто.
Това е по-добро от душа у вас.
Не обиждай налягането на водата в дома на мъжа.
Това е тежък удар. - Ела, водата е топла.
Не, благодаря.
Не мислех, че човек като теб би се свенил да се топне.
Не е това. Просто... - Какво?
Няма причина да се срамуваш.
Не мога да плувам.
Плуването не беше част от плановете на родителите ми.
Мога да ти разказвам за неокласическата архитектура, но...
Влез на плиткото. Аз ще те науча.
Можеш ли да правиш балончета? - Мисля, че да.
Много добре. - Така става ли?
Сега се облегни на мен.
Отпусни се. - Добре.
Сега остави краката си да се отделят от пода.
Нося се по водата!
Ами ако в устата ми влезе вода и не мога да дишам?
Тогава ще те спася. - Така ли?
Как си?
Не искам да те прекъсвам, но тестовите субекти скоро ще се превърнат.
Гърлата се променят, чуват звънене.
Нужен ми е съвет.
Каза, че Господарят може да вижда през очите на стригоите.
Може ли да ги използва, за д открие къде се намираме?
Те знаят ли къде се намират?
Не, закарахме ги в лабораторията в задната част на буса.
Тогава няма за какво да се тревожиш.
Щом не знаят къде са, няма да разбере и Господарят.
Сигурен ли си?
Съмняваш се в мен, защото сгреших, че слънчевата светлина ще го унищожи?
След всичко, което ви показах ме смяташ за изкуфял старец?
Знам, че се справяш с много неща, но това важи и за мен. За всички ни!
Д-р Мартинес.
Това, което правите с клетите хора
е може би противно,
дори жестоко, но го правите с благородна цел.
Преди няколко седмици нямаше да имате силата
да сторите подобно нещо.
Преди няколко седмици беше много отдавна.
Виждал съм хора да правят нещо от жестокост,
но вие никога няма да станете като тях.
Това е дрезденски порцелан.
Сервизът е оцелял през бомбардировките.
Много е рядък.
Не се интересувам от порцелан. - А от какво?
Артефакти от войната.
Тогава елате с мен.
Вярвам, че тук ще откриете нещо интересно.
"Моята борба".
Първото издание, с автограф от Адолф Хитлер.
А това е от маите.
Те вярвали, че черепът може да извади звярът от бездната.
Бил е част от личната колекция на Хайнрих Химлер.
Разкажете ми за този бастун. - Великолепен е, нали?
19-и век.
Може ли да го разгледам? - Разбира се.
Това е най-ценното ми притежание.
Не исках да го подавам, но в наши дни човек прави нужното, за да оцелее.
Има нещо, което смятам, че ще ви е интересно.
Изкован от Владислав Станкевич, най-добрият полски майстор.
За Юсуф Сарду.
Явно някой го е скъсил.
Сарду е бил гигант. - Да.
Минал е през много ръце, преди да стигне до мен.
Познавате историята.
За съжаление вече има уговорка за продажбата му.
Кога се е случило? - Вчера.
Купувачът ще дойде за него тази вечер.
Бихте ли обмислил друго предложение? - Не, не.
Не мога да наруша дадената дума. Аз съм човек на честта.
Вие ли сте човек на честта, д-р Древерхавен?
"Древерхавен"?
Бъркате ме с някого. Казвам се Ролф Щайнер.
Не ме помните?
А230385.
Чистех операционната,
след като свършехте с експериментите със затворниците.
Казах ви, грешите.
Не помните ли операционната и виковете на пациентите,
когато им инжектирахте терпентин и засичахте кога ще умрат?
Странно, преди давахме кръв, за да спасим живот.
Все още се опитваме да спасяваме.
Две банки кръв няма да забавят стригоите много.
Ако открием ефективен патоген, няма нужда да живеят дълго.
Кой няма да живее дълго?
Имаме доброволци за изследване. Заразени са.
Ще ги излекуваш ли?
Не точно.
Добър вечер, д-р Франкенщайн.
Как вървят лудите експерименти?
Старата двойка превърна ли се вече? - Превръщат се, бързо.
Клетите копелета. Трябваше да им спестиш мъките.
Какво става? Какво правиш? - Работим върху заразата, Зак.
Така ли? Как? Какъв е планът ти?
Трудно е за обяснение.
Смяташ, че няма да разбера или просто не искаш да ми кажеш?
В момента и двете.
Нека напредна повече и ще ти обясня всичко.
Сега самият аз опитвам да го разбера.
Откри ли нещо? - Още не.
Последната партида още се обработва, но виж това.
Псевдомонас, устойчив на антибиотици. Може да зарази всичко.
Една капка кръв от стригой...
Уби го. Не съм виждала подобно нещо.
Напълно ефикасна е.
От този вирус би излязъл добър антибиотик,
стига преди това да не ни превръщаше във вампири.
Д-р Гудуедър!
Идвам, г-н Макгивър.
Спокойно.
Какъв е проблемът? - Полин изпитва болка.
Трябва да й дадете нещо. - Г-жо Макгивър?
Полин? - Трябва да й дадете нещо!
Хайде, хайде!
Това ще облекчи болките.
Не мога да дишам! - Дайте й повече!
Ако й дам повече, ще я убия.
Може би е време за това. - Моля?
Не. Съгласихте се да го направим.
Не ме е грижа. Казахте, че това нещо ще ни убие.
Да сложим край сега. Убийте жена ми, а след това и мен.
Моля ви, докторе, направете го или ще го сторя аз.
Моля ви, успокойте се.
Погледнете. Кризата премина.
Сега тя си почива.
Може би трябва да го направите и вие.
Мръсник! Ние ти се доверихме!
Не! Мръсник!
Мръсник!
Дявол да го вземе!
Всичко е лъжа!
Измислици! Приказки!
Губя си времето!
Успокой се.
Поеми дълбоко дъх.
Не успя да откриеш нищо за изгубената книга, а?
Какво?
Е, успяхте.
Сега да обсъдим следващият си проект.
Твърди се, че това е страница от Оксидо лумен.
Чувал ли сте за нея? Древна книга,
която описва природата на стригоите
и може би е ключът към унищожаването им.
Стига да съществува.
Луменът е преминал през много ръце, преди да изчезне преди повече от век.
Вярвам, че съществува някъде.
Ще ви финансирам щедро,
за да съсредоточите усилията си в намирането й.
Ще ми е нужна всяка информация, с която разполагате.
Ейбрахам, а часовете?
Университетът? Ще изгубиш работата си.
Откриете ли книгата, ще ви възстановя тук като пълноправен професор.
Сега трябва да гоня самолета.
Помислете си. Ще се свържа с вас след няколко дни.
Представяш ли си каква находка би била тази книга?
И да получа професорско място? - Това не ми харесва.
Той те използва. - А аз използвам него.
Той е готов да финансира работата ни. - Моля те, помисли.
Езикът е започнал да се раздвоява.
Вестибуларното уголемяване е видимо, но все още не е развито жило.
Все пак трябва да вземем предпазни мерки.
Г-жо Макгивър, чувате ли ме?
Как е тя?
Няма да бъде с нас още дълго.
Може ли да я видя?
Благодаря ви.
Какви ги вършиш? - Обичам звука на чупещо се стъкло.
Нищо ли не излезе? - Нищичко.
Стригоите изглеждат биологически бронирани.
Невъзможно. Някои щамове няма да прокарат,
но дрождите хващат почти на всичко.
Супер. Може да им докараме възпаление на венците.
Или някоя срамна болест. Пази се.
Видя ли, вкарах.
Трябваше да проверим повече патогенни организми.
Антракс, туларемия, чума.
Целта ни е да намерим патоген, който няма да убие и човека.
Вярно, това е важно.
Всички тези са чисти щамове.
Елиът разполага само с най-доброто.
"GPY 1100". Повишава левцина.
Този щам поема аминокиселини от хранителната среда.
А във вампирите има недостиг на аминокиселини.
Лабораторните щамове не могат да синтезират
аминокиселини и умират от глад.
Провери дали е останало нещо друго.
Аз ще смеся хаплоидни ауксотрофи.
Следващото поколение ще може да синтезира всичко.
Тогава ще ги пробваме върху вампирската проба.
Май имаме победител.
Размножава се като се храни от гръбначно-мозъчна течност.
Яде вампирски мозък.
Явно има справедливост.
Ако това се случи и навън,
това ще заличи централната нервна система на вампирите.
Да отгледаме малко и да пробваме.
Време е за шоу. Може ли речта?
Първо я прочетете. Да обсъдим някои неща, преди да...
Сигурен съм, че ще ми хареса.
Благодаря, г-н Кмете, уважаеми градски съветници.
За мен е удоволствие да присъствам на откриването
на първият ни свободен център.
Знам, че повечето от вас не са дошли да слушат как някакъв самохвалко
възхвалява себе си за това, което е направил за града.
Дошли сте за провизии за семействата си.
И ще ги получите след малко,
но смятам, че трябва да бъде изтъкнато какво общо има между вас.
Вие сте оцелели.
Вие сте тези, които не избягаха.
Защо?
Защото колкото и всички да обичаме да се оплакваме от града,
Не бихме позволили никой да ни го отнеме.
Когато кулите близнаци бяха построени,
видът им беше приет със смесени чувства.
Но когато терористите ги сринаха,
те се превърнаха в символ на града ни.
Всички се събрахме и ги построихме наново.
Защото независимо дали ги харесваме или не,
те ни принадлежат.
Защо? Защото нюйоркчани сме семейство и когато се изправим пред заплаха,
ние си помагаме и оцеляваме!
Защото това е нашият град!
Ние се грижим за приятелите си. Затова и сме тук днес.
Свобода за всички. Благодаря ви.
Ето картата ви. Влизайте.
Защо ви е кръвната ми група? Дошъл съм само за храна.
Ще служи за разпознаване, когато отворим медицински центрове.
Благодаря, че дойдохте.
Радвам се, че успяхте да присъствате.
Довиждане.
Добре изглеждаш, Елдрич.
Ейбрахам.
Разбираш ли какво стори? - Да, напълно. Всичко е наред.
Трябва да ти благодаря. Без твоите усилия
нямаше да го срещна и всичко това нямаше да е възможно.
Не смятай, че си победил. Остана още една карта.
Луменът?
След толкова години все още я търсиш.
Скоро ще я имам.
Погледни се.
Отслабен от възрастта и провалите, но слепият ти оптимизъм не умира.
Не казвай, че още вярваш в Бога.
Трябва да се боиш от гнева Му. - Той не съществува.
Разбрах това, когато бях 10-годишен.
Молех го да ме излекува. Така и не получих отговор.
Напротив. Отговорът е бил "не".
Твоят Бог не отвърна и на зовът за помощ на Мириам.
Явно и тя не е била достойна. Между другото, сърцето й е у мен.
Държа го на лавица до бюрото си.
Ще сложа и твоето там, когато Господарят те убие.
Опита. Попарих го със слънцето и той избяга.
Следващият път ще го довърша, а след това ще дойда за теб.
Не позволявайте да напусне сградата.
Какво беше това?!
Изведете го от тук!
След него съм!
Побързай!